(: SDR :)
În sec. XX, era noastra, strălucirea și nebunia noastra s-au ciocnit
pentru a produce una dintre cele mai mari dileme morale cu care s-a confruntat omenirea.
Timp de trei ani, Robert Oppenheimer a condus o misiune ultrasecreta
pentru a pune capăt celui mai mortal război din istoria lumii.
Dar pentru a realiza aceasta, echipa sa a construit o armă
care, de asemenea, curând va amenința cu eliminarea viații umane pe pământ.
Cea mai mare realizare intelectuala a omenirii.
Știința modernă dezlegase acum secretele fortei atomice.
În epoca noastră, democrația se confrunta cu doi mari inamici:
comunismul și fascismul.
Liderii lor credeau că dacă ucideai destui oameni,
un fel de paradis uman ar fi urmat.
In schimb, aceste idei au fost testate prin distrugere,
plantand cuiburi mici de iad pe pământ.
Dar noi libertăți au fost câștigate.
Știința ne-a adus masini de o viteză și o putere nemaipomenita.
Si am ajuns dincolo de limitele planetei noastre.
În sec XX, eșecurile noastre au fost mai mari ca niciodata dar și realizările au fost uimitoare.
Omenirea s-a aflat într-o cursă cu ea insasi,
un sprint între splendoarea ei tehnologica
și riscurile politicii sale imbecilile.
Bine ati venit in "Era extremelor".
ISTORIA LUMII DE ANDREW MARR
ERA EXTREMELOR
Noiembrie 1918.
Primul război mondial s-a încheiat.
Împărații și politicienii au eșuat.
Au spulberat optimismul lumii moderne.
Pentru mulți, mai ales din partea celor care au pierdut,
se parea că o nouă ordine trebuia să se ridice din ruine,
un nou tip de politică in care cruzimea generației trecute trebuia sa dispara.
Printre soldații întorsi acasă din tranșeele frontului de vest
era si un caporal furios și necajit de 29 de ani.
Adolf Hitler.
Ca mulți alții, Hitler căuta un vinovat pentru umilirea Germaniei.
Este povestea răzbunarii unui necunoscut.
Când Adolf Hitler a sosit în Munchen, era un nimeni.
Câștigase o medalie în război,
dar colegii lui soldați l-au descris ca fiind un pic ciudat, un singuratic.
Nu fusese niciodata promovat
pentru că ofițerii germani realizasera că îi lipseau calitățile de lider.
Este, de asemenea, cel mai extrem exemplu din istoria omenirii
în care un singur individ poate dezlantui iadul.
Dar cum ne-a târât acest ratat nebun, inarmat cu o idee mare, fascismul,
și cu pasul de gâscă german, într-un alt război mondial?
Într-un singur cuvânt: frica.
Suntem cu toții susceptibili de a fi speriati de evenimente, iar apoi sa avem senzația de furie.
Cand economiile populației și locurile de muncă au fost pierdute,
asa cum s-a intamplat la începutul anilor 1920 în Germania,
au panicat, apoi au vrut răzbunare.
Marele noroc al lui Hitler a fost că a oferit rețeta pe cine sa blameze,
exact in momentul in care inflația galopanta ingenunchease Germania.
O bucată de pâine costa un miliard de mărci.
Dar pentru mulți, spectrul comunismului
părea chiar mai înspăimântător decât colapsul capitalismului.
În sudul Germaniei,
Munchen-ul a fost zguduit de o revoltă comunista inabusita de armata.
Pe toate acestea s-a ridicat Adolf Hitler.
S-a alăturat și a preluat controlul unui mic partid de dreapta.
El chiar i-a redesenat o emblema curioasa,
bazat pe un simbol antic al norocului: zvastica.
În acest oraș gri, dominat de partide mici violente și de reuniuni mari violente,
Hitler s-a remarcat ca un vorbitor vedeta pentru că a mers si mai departe:
vorbea despre lucruri care nu se spuneau cu voce tare.
Problema evreiască trebuia rezolvata cu forța brută.
Germania isi va construi un nou imperiu în Europa de Est.
O Germania mai mare ar deveni o putere mondială.
Oamenii care-l ascultau il comparara în curând cu Martin Luther,
Mussolini, chiar cu Napoleon.
Chiar de la început a existat acest cult al conducatorului.
Curand, Hitler a devenit un optimist nebun.
Credea că, împingand Munchen-ul de extrema-dreapta într-o revoltă,
i-ar putea convinge să mărșăluiască spre Berlin
și sa preia controlul intregii Germanii democratice.
În noaptea de 8 noiembrie 1923,
o reuniune politica era ținută într-una din berariile orașului.
Hitler deturneaza întâlnirea, declarând: "Revoluția naționala a început."
Dar puțini au fost impresionați de extremistul "sarit de pe fix"
si întâlnirea s-a încheiat in confuzie.
În dimineața următoare Hitler si-a condus susținătorii înarmați in stradă.
Dar când poliția a tras in ei,
aceast "bluf" clar de revoluție s-a prăbușit jenant de repede.
Două zile mai târziu, Hitler a fost arestat.
Revoluția berariei a fost un dezastru politic.
S-a încheiat cu un eșec umilitor.
Dar a facut din Adolf Hitler un erou in afara Munchen-ului,
pentru ca el si-a dat seama că ar putea folosi procesul
ca o platformă mult mai mare decât orice alta berarie.
A fost sfidător, impertinent și a fost auzit în toată Germania.
Judecătorii "de treaba" i-au dat lui Hitler o sentinta usoara pentru trădare.
A fost închis într-un oraș din apropiere de Landsberg.
Celula lui Hitler a fost curând ticsita cu vizitatori nerestrictionati, colete și mesaje.
O scrisoare sare in ochi, venita de la un student din Heidelberg
numit Joseph Goebbels.
Printre celelalte colete, era ca o delicatete.
Un vizitator a spus că putea deschide un magazin de flori, fructe și vin
cu toate lucrurile de acolo.
Si Hitler a început să se ingrase de atata ciocolata si prajituri.
În cele din urmă a trebuit să-si dea oaspeții afară
pentru a-și putea dicta memoriile, unui om numit Rudolf Hess.
Führer-ul aparuse!
A avut un titlu cu adevărat teribil pentru cartea sa:
<< Patru ani și jumătate de luptă impotriva minciunii, prostiei și lașitatii >>.
Scurtat de nemilosul său editor în << Lupta mea >>, << Mein Kampf >>.
In ea, a spus exact ceea ce gandea !
"Evreii sunt o ciumă mai rea decât Moartea Neagra."
"Va veni o zi când se va naste o națiune sudata,"
"invincibila și indestructibila pe veci."
<< Mein Kampf >> susținea ca si capitalismul și comunismul erau la fel de periculoase
și că evreii erau în spatele amândorura, tragand sforile pe Wall Street și in Piața Roșie.
În alte timpuri și locuri, puțini ar fi ascultat o astfel de teorie trăsnita,
dar de la începutul anilor 1930, Marea Depresiune se declansase în America
lasand oamenii fara locuri de muncă în întreaga lume,
în timp ce amenințarea iminentă a statului comunist a lui Stalin bântuia milioane de insi.
Există momente când politica fricii devine irezistibila
și nonsensul pare ca are sens.
În cele din urmă, partidul nazist a iesit foarte bine la alegeri.
Hitler a venit la putere nu ca un tiran, ci total legal.
În anii 1930, nici un alt mare lider politic nu a avut atata sprijin popular.
Era un sprijin bazat pe
crearea violenta a unui nou imperiu german în Europa,
eliminarea si alungarea evreilor din Europa, negru pe alb.
Istoria este plină de surprize neplacute.
Adolf Hitler a făcut tot ce a putut ca să nu fie o surpriză !
În timp ce Hitler se lupta pentru putere în Germania,
în America, cea mai mare democrație,
femeile purtau o bătălie total diferita.
Isi câștigasera dreptul la vot în 1920, iar acum era o nouă formă de politică:
politica sexuala.
Margaret Sanger era o roșcată mica radicala din mahalale.
Numele ei nu este foarte cunoscut,
dar ea a influentat lumea de azi mai mult decât majoritatea politicienilor.
La inceputul sec. XX, Manhattan era o insulă divizată.
Cartierul rezidential era libertin, obraznic și în plină expansiune,
cel mai la modă loc de pe planetă.
Centrul era foarte diferit: un loc al sărăciei, al vechii mode.
În blocurile de locatari supraaglomerate pline cu noi imigranți,
femeile erau disperate sa evite sarcinile nedorite.
Aceste femei erau prizonierele unei dileme:
fie sa-si provoace singure un avort periculos,
sau avortul pe ascuns, care putea fi la fel de periculos.
Margaret Sanger era asistentă medicală.
Văzuse cei mai rău și credea ca toate femeile aveau dreptul
la contraconcepție sigura, la controlul nasterii.
"M-am cutremurat de groază," a spus Margaret Sanger.
"Am hotărât să fac ceva pentru a schimba destinul acestor mame,
aceasta mizerie mare cât cerul."
Dar contraceptivele erau tabu.
Cei care le vindeau erau condamnați ca furnizori de viciu și păcat.
În 1916, Margaret Sanger a deschis prima clinica de control a nașterilor din America,
aici, într-un cartier sărac din Brooklyn.
În ziua deschiderii,
mai mult de 100 de femei așteptau la coada pentru ajutor și sfaturi.
Dar pamfletele imprastiate de ea au fost clasificate ca literatură obscen.
Sanger a fost acuzata de legile americane foarte puternic antiobscene.
Clinica a fost închisa.
Atât de mult pentru drepturile femeilor!
Dar persoanele private,
daca aveau destul curaj și aveau ceva bani, puteau continua lupta.
Contraceptivele nu puteau fi importate în America,
dar Margaret Sanger avea un prieten, un prieten care o putea ajuta,
un prieten cu un castel cu o vedere de vis spre Lacul Geneva.
Acesta era resedinta de vara a unei bogate moștenitoare americane, Katharine McCormick.
Era o doamnă de societate plina de farmec careia ii plăcea ultima moda,
dar era, de asemenea, si o raritate.
Studiase biologia la universitate și militase pentru dreptul la vot al femeilor.
Odată ce femeile americane au obtinut dreptul la vot,
ca si surorile lor scandinave și britanice, era în căutarea unei noi cauze.
Si asa a gasit controlul nașterilor.
Motiv pentru care s-a legat o prietenie improbabila între moștenitoare și agitatoare.
În Europa, contraceptivele erau ușor de gasit.
Katharine McCormick a plecat sa-si cumpere rochii elegante
intre tivurile carora a cusut sute de prezervative,
inainte de a le aduce la New York printr-o contrabandă curajoasă,
cu care apoi Sanger a deschis o noua clinica de succes.
A fost o mare victorie pentru politica intreprinderilor private.
Si militantii bogati și rebelii au ținut legătura.
Margaret Sanger dintotdeauna si-a dorit un contraceptiv ușor, sigur.
Si când, dupa decenii, savantii credeau că acest lucru putea fi posibil,
ea s-a întors din nou la Katharine McCormick, pentru a finanta cercetarea.
A fost un drum lung de la aceste blocuri de locatari din New York.
Dar în 1960, pilula a iesit pe piață.
A revoluționat controlul nasterii pentru femei.
Dupa o jumătate de secol, pilula a devenit metoda preferata de contraceptie
a peste 100 milioane de femei în întreaga lume.
Impactul său social a fost imens.
A permis femeilor să-si aleaga educația și cariera,
să amâne sa aibă copii sau să nu aibă copii deloc.
Împreună cu dreptul de vot pentru femei,
a fost una dintre cele mai mari schimbări sociale ale sec. XX.
Chiar multe femei ar spune ca a fost cea mai mare schimbare.
Nu toate revoluțiile au fost câștigate de oameni cu tancuri.
Ca femeile din spatele pilulei, alții au folosit ingeniozitatea și forța morală.
Se spune că în 1930, trei persoane au obținut recunoașterea instantanee mondiala:
Charlie Chaplin,
Adolf Hitler
și un tip slab care se imbraca pentru a impresiona...
... Mohandas Gandhi.
Britanicilor le plăcea să creada că în India,
erau imperialiști buni, părinți chiar.
Dar, după foamete și represiune, multi indieni nu o vedeau asa.
În martie 1930, Gandhi, liderul Mișcarii de Independență a Indiei,
a trimis o scrisoare la sediul Raj-ului britanic din New Delhi.
Era o provocare directă postata pe ușa din față.
Scrisoarea era adresată lui Edward Frederick Lindley Wood,
Lordului Irwin, viceregele și Guvernatorul General al Indiei,
bijuteria coroanei Imperiului Britanic.
Gandhi explica politicos dar ferm
că avea intenția de a începe o campanie de nesupunere civilă
prin care va câștiga independența Indiei.
"Eu nu caut să fac rău oamenilor tăi."
"Ambiția mea este doar de a-i schimba pe britanici prin non-violență"
"și astfel să vadă ce rau au făcut Indiei."
Gandhi isi termina scrisoarea cu promisiunea de a-si inceta campania planificata
daca britanicii ar fi de acord sa vorbeasca despre libertatea Indiei.
În anii 1920, la suprafață, Imperiul Britanic părea sigur pe sine ca întotdeauna.
Acest sentiment de fală ii este dat de casa noului vicerege din Delhi.
Un arhitect britanic care lucra la o scară de mogul.
Facea ca Palatul Buckingham sa para saracacios.
Dar acum era confruntata cu hotararea omuletului mic si slab din Gujarat,
care a înțeles că slăbiciunea britanica
era determinarea de a gândi decent a conducătorilor.
Deci, campania sa de neascultare nonviolentă
era un fel de tortură politica.
Gandhi a spus: "Exista mai multe cauze pentru care sunt pregătit să mor,"
"dar nici una pentru care sunt pregătit să ucid."
Răspunde la asta !
Viceroy a ales să nu răspundă scrisoarii lui Gandhi,
sa nu se imbarce in campania lui politicoasa, zâmbitoare de nesupunere civilă.
Gandhi s-a hotarat să meargă 300 km de la casa lui până la coasta,
cu un protest... cu privire la sare.
De-a lungul drumului, mulțimile il salutau crescand zi de zi.
Când a ajuns la malul mării,
50.000 de sustinatori, ziariști printre ei, il așteptau să-l salut.
Gandhi a mers până la marginea apei și a luat putin nisip sărat.
Concentrarea asupra sarii,
a fost o lovitura geniala pe care orice specialist in comunicatie ar invidia-o.
Producția de sare indiana era monopol britanic și era impozitata.
Gandhi a încurajat pe toți indienii să încalce legea
vanzandu-si direct sarea și refuzand sa mai plăteasca taxa pe sare.
Era un ecou al petrecerii ceaiului din Boston.
Gandhi se angajase într-o campanie de propagandă.
Refuzul de a plăti impozit pe sare reamintea americanilor de refuzul lor
de a plăti impozit pe ceai, când s-au rupt de Imperiul Britanic.
Deci, prin colectarea sării și refuzul de a plăti impozit pe ea,
Gandhi ii facea pe britanici sa se vada foarte brutali și ridicoli.
Acest protest de masă s-a împrastiat în toata India.
Autoritățile britanice au decis să-l aresteze pe Gandhi și sa-l arunce în închisoare.
Perfect! Exact ce a vrut!
Arestarea lui a incitat si mai mulți oameni să iasă pe străzi.
Demonstrațiile au fost inabusite fără milă.
Marea Britanie era umilita și condamnata de întreaga lume.
Până la sfârșitul anului 1930, 60.000 de protestatari pașnici au fost închisi.
Suferindul Viceroy a cedat.
L-a eliberat pe Gandhi din închisoare și l-a invitat la discuții.
- Vreti niște ceai? - Ceai ar fi perfect.
Această întâlnire a fost punctul de cotitură.
Au incheiat un pact care va conduce, în etape, la independența Indiei.
- Zahăr, Mr Gandhi? - Nu, mulțumesc.
Cand cei doi bărbați sărbătoreau cu o ceașcă de ceai, Gandhi a mai avut o ultima surpriză.
- O sa pun putina sare în ceaiul meu.
- Pentru a ne aminti de istorica petrecere cu ceai de la Boston.
- Foarte bine, Mr Gandhi.
Dar, în Marea Britanie, nu toată lumea a fost impresionata.
La Londra, Winston Churchill a fost îngrozit cand l-a vazut pe Gandhi aratand ca un fachir,
mergand cu pași mari, pe jumătate gol, pe treptele palatului viceregelui,
vorbind de la egal la egal cu reprezentantul regelui !?
Era doar începutul.
A fost nevoie de 16 ani și un război mondial,
ca cel mai mare imperiu pe care lumea l-a văzut vreodată
sa fie doborat destul de grandios, pe patul de moarte.
Dar, în epoca politicii groazei și a eșecului,
moștenirea lui Gandhi a batut mai departe decât independența Indiei.
Filozofia sa de rezistență non-violentă a fost o sursă de inspirație în întreaga lume.
"Non-violența este cea mai mare forta de care dispune omenirea."
"Este mai puternica decât cea mai puternică armă de distrugere"
"conceputa de ingeniozitatea omului."
"Non-violența este o armă pentru curajosi."
Adolf Hitler nu putea înțelege răspunsul delicat al Marii Britanii dat lui Gandhi.
"Tot ce trebuie să faci", i-a spus Lordului Irwin, "este sa-l impusti pe Gandhi."
"O sa fi surprins cat de repede va muri problema."
În timpul celui de al doilea război mondial,
democrațiile capitaliste din Marea Britanie și America
s-au aliat cu Rusia comunistă împotriva fascismului.
A fost un pact necesar si diabolic, de asemenea.
Atât naziștii cat și sovieticii au crezut în puterea științei,
știința rasiala în Germania și știința războiului de clasă în Rusia:
pseudo-știința.
Ambele credeau că dacă puteai scăpa de clase întregi de oameni,
evrei, țigani, țărani bogați și burghezie,
puteai construi o lume nouă.
Și în inima Europei Centrale si-au pus teoriile în practica.
La 29 septembrie 1941,
aici, intr-o prăpastie din afara Kiev-ului,
33.761 de evrei ucrainieni,
care au venit, așa cum li s-a cerut, carandu-si valizele,
cu copiii îmbrăcati călduros,
au fost dezbrăcati și împușcati în grupuri de cate zece, de catre germani.
Le-a luat 36 de ore.
Babi Yar (numele locului masacrului).
Nimic nu a fost mai rău decât ceea ce au făcut naziștii.
Dar "munca" lor aici a fost mai lejeră fata de cea ce comuniștii ruși făcusera deja.
Cu opt ani mai înainte și ei "rotunjisera" clase întregi de inamici
și au declansat o foamete
care a lăsat satele și străzile Kiev-ului presărate cu morți și muribunzi.
Așa de rau, încât familiile si-au mâncat proprii copii.
Rosii și naziștii.
Din păcate nu erau capcauni.
Ființe umane cu o idee mare !
Nu lideri cu moralul neatins au apărut in al doilea război mondial.
Pentru a pune capăt acestui război, marea democrație, America,
a trebuit să se confrunte cu propria dilemă morală hidoasa.
Operațiunea ultrasecreta americana de construire și folosire a bombei atomice
contrasta cu valorile umanitare pe care este construita democrația.
Era condusa de una din cele mai interesante minți ale sec. XX.
J. Robert Oppenheimer era un om curios.
Era fascinat de culturile și religiile orientale și în politică, un om de stânga.
Chiar a cochetat cu comunismul înainte de război.
Pare ciudata alegerea unui asemenea conducator pentru un proiect ca acesta.
Dar era un fizician teoretician genial și un lider carismatic.
In vara lui 1945, bomba lui Oppenheimer, cu numele de cod Little Boy, era gata.
Ținta: Hiroshima.
După înfrângerea Germaniei, Japonia a continuat lupta.
Acum civilii japonezi vor plăti pentru refuzul conducatorilor lor de a se preda.
Lovitura a fost stabilită pentru luni, 6 august.
Erau savanti americani care nu credeau în folosirea bombei.
Dar Oppenheimer a susținut cu tărie că trebuia folosită.
Era o șansă ca bomba sa puna capat tuturor războaielor.
Dar ca aceasta să se întâmple, întreaga lume trebuia să-i vadă tot potențialul oribil.
Acest om cu mintea sofisticata cultivată și cu valorile sale umanitare,
a petrecut mult timp calculand înălțimea exacta la care va detona bomba
astfel încât sa ucida un număr maxim de persoane.
- În această dimineață, la 08:16, ora Japoniei,
un bombardier B-29 a lansat-o cu succes deasupra Hiroshimei.
Hiroshima este un cuvânt mare.
Aceasta este o poveste mare.
Să coboram putin cu picioarele pe pamant.
Acesta este ceasul unei femei, ale carei mâini s-au topit in momentul exploziei.
Cam 400 de copii erau aici impreuna cu zece cadre didactice, când a explodat bomba.
Toti, pana la unul, au fost arsi instantaneu.
Pe o rază de 5 km, aproape toată lumea a suferit arsuri fatale.
In plus, au fost orbiti în masă de lumina.
Si apoi, desigur, a venit boala radiatiilor,
omorând mai multe mii în zilele, săptămânile și anii care au urmat.
Încăpățânată, neintelegatoare, Japonie refuza să se predea.
Asa ca, dupa trei zile, a doua bombă atomică a fost aruncata, de data aceasta la Nagasaki.
În cele două atacuri, până la 300.000 oameni au murit.
Japonia în cele din urmă isi recunoaste înfrângerea.
În seara de 14 august 1945, al doilea război mondial s-a terminat.
Exista o multime de locuri în lume în care s-au întâmplat lucruri teribile.
Ce o face sa fie diferita, este gândul că ceea ce s-a întâmplat la Hiroshima
s-ar putea întâmpla aproape oriunde în altă parte.
Am crescut în anii 1960 și '70,
gândindu-ma că orașul meu de acasă din Scoția și oameni pe care ii iubesc
ar putea fi victime nucleare.
Iar oamenii au gândit la fel peste tot în America și în Rusia,
Franța și Germania și in multe alte locuri.
"Nu vom repeta acest rău", spune monumentul din spatele meu.
Dar a fost aceasta sfârșitul sau a fost începutul la ceva ?
Încă nu suntem siguri !
Detonarea bombei atomice a schimbat lumea pentru totdeauna.
Si nimeni nu a simțit ambiguitatea aceasta mai mult decât creatorul său.
La câteva săptămâni după aceea,
Oppenheimer a demisionat din postul său din programul nuclear.
Mai târziu, a reflectat deschis la realizarea lui.
"Am făcut un lucru: arma cea mai teribila, care a modificat brusc și profund natura lumii."
"Un lucru care conform tuturor standardelor lumii în care am crescut este un lucru rău."
"Și astfel, facand-o, am ridicat problema dacă știința este buna pentru om."
Mai tarziu, Oppenheimer a spus la televizor
ca a fost bântuit de un rand citit odată într-o scriere hindusă veche:
"Acum am devenit moartea, distrugatorul lumii."
"Cred că toți ne-am gândit la aceasta intr-un fel sau altul."
Cursa înarmării nucleare dintre comuniști și capitaliști a îngrozit lumea.
Dar promisiunea oribila de distrugere reciproca asigurata
a păstrat o pace fragilă între superputeri.
A permis sistemelor rivale sa-si testeze puterea economică.
In Occident, energia uriasa a capitalismului s-a dezlănțuit ca niciodată,
producând o abundență debordanta de bunuri, o multime de lucruri viu colorate.
A fost un moment în care totul părea posibil.
"Aici este Apollo Launch Control."
"CapCom, ne pregatim pentru alunizare."
"Eagle, Houston. Du-te sa aselinizezi. Terminat."
"OK, Neil. Acum te putem vedea coborând scara."
"E diferit, dar e foarte frumos aici."
Dar, așa cum Occidentul a mers nebuneste, pe cealaltă parte a Pământului divizat
viața de zi cu zi a coborat într-un alt coșmar politic.
Republica Populară Chineza, iulie 1967.
Bande fanatice, cunoscute sub numele de Gărzile Roșii,
vânează pe oricine este suspectat de trădarea ideilor liderului comunist chinez:
Mao Ze Dong.
Numele acestei victime: Deng Xiaoping.
Într-o zi, va deveni cel mai puternic om din China,
liderul care va transforma țara în puterea economică de astăzi.
Deng a fost unul dintre primii comuniști chinezi.
A fost un luptător de gherilă.
A condus armatele lui Mao din primele zile, până la victoria finală.
Mao l-a plăcut foarte mult.
L-a numit "piticul".
El l-a atras pe Deng in grupul restrâns de oameni care se ascundeau in China.
Dar acum Deng era ingenuncheat cu Gărzile Roșii țipand la el:
soldatii fanaticii ai celui mai sălbatic experiment care a lovit China moderna:
Revoluția Culturală.
Revoluția Culturală a însemnat o vasta epurare a oricui avea de gând să stea în calea
lungului marș al președintelui Mao spre un comunist utopic.
Încă o dată, persoane nevinovate au fost sacrificate
pentru marea ideea a unui tiran înșelator.
Mao a chemat la război împotriva celor Patru Vechi:
vechea gândire, vechea cultura, vechile obiceiuri, vechile haine.
Se estimează că milioane de oameni au murit în Revoluția Culturală.
Guvernul chinez insusi spune ca 100 milioane oameni au suferit.
Mao a dezlănțuit deliberat anarhia socială:
un război împotriva trecutului,
un război împotriva modernului,
un război împotriva bunului simț.
Reformele economice pervertite ale lui Mao Zedong au dus la foamete
în care au murit până la 45 milioane de oameni.
Deng Xiaoping a căzut in mainile Gărzilor Roșii ale lui Mao
pentru îndrăzneala de a sugera ca ar putea fi o cale mai bună de funcționare a economiei.
La conferința de partid din 1961,
Deng a susținut că o creștere economică conta mai mult decât teoria comunistă
și a citat un proverb vechi țăranesc:
"Nu contează daca pisica este neagra sau alba. Daca prinde soareci, este o pisică buna."
Era ceva periculos
sa sugerezi că tu credeai că era o cale alternativă de modernizare a Chinei,
nu neapărat drumul președintelui Mao.
După denunțarea sa publica,
Deng Xiaoping a fost exilat sa lucreze într-o fabrică de tractoare.
Apoi, Gărzile Roșii l-au arestat pe fiul său, Pufang,
un elev strălucit de la Universitatea din Beijing.
A fost obligat să mărturisească ca tatăl său a trădat.
Gardienii i-au spus: "Fereastra aceasta este singura ta ieșire."
Pufang a ramas paralizat, dar i-a fost refuzată îngrijirea adecvată în spital.
Deng i-a rugat cu disperare sa-i dea informatii despre fiul său.
În cele din urmă, Pufang a fost trimis să i se alăture în exil,
unde vechiul comunist a devenit un tată bun,
incercand fără succes, masandu-si băiatul, sa-i redea sănătatea.
Între timp, Mao a mai cedat
și Deng a fost adus înapoi la Beijing ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.
Când Mao a murit în 1976,
marele supraviețuitor avea toate sansele sa revina in politica.
Timp de doi ani, Deng a fost cel mai puternic om din China.
Clipa lui Deng a venit. Si ce clipă!
A indreptat China drept spre capitalism "apasand pedala de acceleratie la fund".
Sub Deng, represiunea chineza de stat a continuat,
dar el a început sa sudeze împreună cele două mari idei care au divizat lumea în sec. XX.
Pentru el, capitalismul într-o țară comunista nu era o contradicție.
Era o soluție pragmatică !
Dupa ce reformele lui Deng au fost introduse,
economia Chinei a crescut cu o medie de aproape 10% pe an... în fiecare an.
E pe cale să devină cea mai mare economie a lumii până în 2016.
Dar mai există ceva, pentru că Deng Xiaoping nu a fost singurul supraviețuitor.
Din scaunul cu rotile, fiul său, Deng Pufang,
este astăzi una dintre cele mai influente voci din China datorita umanitarismul sau.
In 2008, a facut parte din echipa din spatele Jocurilor Olimpice de la Beijing.
Mesajul tatălui se referea doar la creșterea economică, fiind foarte important.
Dar mesajul fiului se refera la importanța compasiunii.
Si în cele din urmă, ar putea conta mai mult !
Marele impas dintre capitalismul dinamic și comunismul șubred
a ajuns la un sfârșit dramatic o data cu căderea Zidului Berlinului, în 1989.
La terminarea Războiului Rece, au existat vorbe fara sens despre sfârșitul istoriei.
Mao, Stalin și Hitler
au încercat să remodeleze umanitatea folosind teroarea politică.
Dar acum se pare că exista doar un pas înainte:
capitalismul.
Dar istoria nu s-a oprit.
Altii au încercat sa remodeleze pur și simplu omul,
incluzand savantii care lucrează în inima capitalismului:
New York.
În 1997, începea un joc de șah.
In aparare: regele campionilor lumii șahului, Garry Kasparov.
Rival: un supercomputer construit de IBM.
Avea si un nume:
Deep Blue.
"Lumea șahului se pregătește pentru ceea ce ei se asteapta a fi meciul secolului."
Meciul dintre om și mașină a fost numit "Ultima înfruntare a creierului".
Șahul a fost întotdeauna privit ca ultimul test
al memoriei umane, al concentrației, al planificarii și al intuiției.
Se spune că sunt mai multe posibilitati de combinatii într-un joc de șah
decât atomi în Univers.
Jucătorii umani de șah lucreaza cu aceasta complexitate extraordinară
inventând modele, folosindu-si imaginația și intuiția.
Calculatoarele pot doar sa amestece numerele.
Nu au intuiție.
Sau cel puțin așa se credea !
Kasparov a inceput jocul cu un atac clasic.
Un expert IBM efectua miscările dictate de calculator.
Un geniu șahist ca si Kasparov putea calcula trei mișcări pe secundă.
Dar, în aceași secunda,
adversarul său electronic putea procesa 200 milioane de posibile miscari.
Campionul mondial a jucat agresiv in primul joc.
După patru ore, câștiga, luând conducerea.
Dacă aceasta era ultima înfruntare a creierului, creierul părea că se descurca binisor.
Deep Blue si-a recunoscut înfrângerea.
"Gary Kasparov a castigat primul joc împotriva lui Deep Blue într-un stil fantastic."
Al doilea joc a fost punctul de cotitură în meciul dintre om și mașină.
Kasparov a încercat să il atragă pe Deep Blue într-o capcană.
Dar calculatorul "nu a inghitit momeala".
A tacut...
Si-a procesat opțiunile...
...timp de 15 minute intregi.
Apoi a ignorat capcana și a făcut o mișcare strategică proprie geniala.
A fost momentul decisiv.
Aproape aveai impresia că ordinatorul gândise.
Marele maestru fusese păcălit de o placă de circuit.
Kasparov a încercat să scape dar fiecare manevră a fost inutila.
Nu era nici o cale de ieșire.
Mașina a bătut omul.
"Și Kasparov s-a resemnat !"
Kasparov a spus mai târziu:
"Deep Blue vede atât de profund, joacă dumnezeieste."
Ideea unei mașini istete și mai deștepte decât noi
bântuie de mult timp s.f.-ul și Hollywood-ul.
Este credința reala a multor savanti, ca asa se va întâmpla.
In viață multor popoare exista acest lucru.
Dacă este așa, va fi cea mai mare realizare a omenirii de la invenția agriculturii.
Dar va fi una care va contesta însăși ideea de ceea ce înseamnă a fi om.
Trăim acum, cu toții, într-o epocă accelerata,
un torent spumos de invenții, dispozitive, interconectare și totul este inteligent.
Multi dintre noi traiesc mai mult, mai sanatos si mai bogati
decât strămoșii noștrii si-au imaginat.
Dar tot acest consum nu este gratis.
Am taiat pădurile tropicale, ca Amazonul.
Am provocat dispariția altor creaturi și ne-am afectat climatul.
E greu de imaginat șocul pe care l-ar simți primii oameni
dacă ar fi confruntati brusc cu omenirea moderna.
Cu excepția faptului că, la sfârșitul sec. XX,
este exact ceea ce s-a întâmplat unui mic grup de indieni
care trăiau de mii de ani un stil de viață seminomad în America de Sud.
Parojnai, Ibore și cei cinci copii ai sai erau membri ai tribului Ayoreo.
"Ne-am gândit că fiara cu pielea de metal ne-ar putea vedea."
"Am crezut că văzuse grădina și venea să ne mănânce fructele..."
"...și să ne mănânce si pe noi."
Și aveau putina dreptate !
Buldozerul venise să le mănânce țara și modul de viață.
"Parojnai m-a întrebat dacă eram speriata de străini."
"I-am spus că nu eram speriata."
"Asa ca ne-am dus sa aruncam o privire mai de aproape."
Ibore a încercat să-l liniștească pe străin.
"Nu există nici un motiv sa fugi", a spus ea.
"Suntem oameni buni."
Fernando.
Poate ca au fost rupti de mii de ani de dezvoltare umana,
dar de ambele părți, gusturile, nevoile, s-au dovedit omenește comune.
Decoratii, lucruri frumoase, o umanitate comună.
Barcelona, Barcelona!
Da, Barcelona. Fotbal.
De-a lungul straturilor de experiență pe care le numim progres,
suntem încă condusi de aceleași instincte și dorințe
care ne conduc direct la începutul poveștii umane.
Astăzi suntem înarmați cu gadget-uri, calculatoare, telefoane.
Si ce facem cu ele?
Aceleași cumpărături, bârfa, cumparaturi.
Si, uneori, protestam, ceea ce mereu am făcut.
Acum suntem deja șapte miliarde și suntem în creștere rapidă.
Fie ne gestionam altfel,
sa nu mai devorăm atât de mult, atât de repede resursele naturale ale pământului,
sau va trebui să ne micșoram numărul.
Deciziile pe care le vom lua în următorii 50 ani ne poate hotara soarta.
Sunt în ceea ce se spune a fi cel mai mare bidonvil din America de Sud.
Si totuși are o democrație dinamică, vibrantă, in creștere.
Acesta este un bidonvil pe o panta ascendenta.
Are un pic de lege și ordine. Are unele afaceri.
Brazilia va fi una dintre țările cele mai importante din lume în secolul urmator.
Daca poate realiza echilibrul dintre o viață mai bună și democrație, fără a distruge mediul.
Mare "dacă" !
Dar daca pot face aceasta, aici, în Brazilia, apoi, probabil, omenirea ii va da dreptate.
Ca sa obtina aceasta, trebuie sa se bazeze pe experiența noastră din trecut.
Ce mai avem de învățat de la istoria noastră ?
De la toată istoria noastră ?
Istoria lumii.
Homo sapiens înseamnă "om înțelept".
Adevarat?
Inteligent: cu siguranță.
Realizarile noastre tehnice: minunate.
Ne înțelegem planeta, originile Universului, chiar si pe noi înșine,
mai bine ca niciodata.
Trăim în societăți mult mai puțin violente
decât majoritatea celor pe care le-ați văzut în aceste seriale.
Dar suntem încă mortal de periculosi, foarte lacomi și răi, privind în perspectivă.
Aș spune că suntem o maimuță inteligenta într-un loc in care deranjam.
Societățile s-au confruntat cu catastrofe și au găsit căi prin care sa le depaseasca.
Nu există nici un motiv ca noi sa nu putem face același lucru.
Dar, la sfârșitul acestui serial, singura predicție clara și sigura pe care v-o pot da
este că partea cea mai interesanta a istoriei umane
se află în fata.
Daca doriti sa stiti mai multe despre trecut, puteti comanda brosura gratuita numita
"Cum sa stiu despre aceasta?"
Doar apelati la:
Sau duceti-va la:
și urmați link-urile Open University.
(: SDR :)